Tämä on Pariisi, ja minä olen täällä asuva amerikkalainen.
Nimeni on Jerry Mulligan, ja taistelin sodassa.
Kun armeija käski minun etsiä muita töitä, jäin tänne.
Olen nimittäin taidemaalari. Muuta työtä en ole halunnutkaan tehdä.
Maalarille opiskelun, innoituksen ja elinkeinon mekka-
-on juuri tämä paikka, Pariisi.
Katsokaa nyt! Ei ihme, että taiteilijat viihtyvät täällä.
Ellei voi maalata Pariisissa, voi luovuttaa saman tien.
Olemme nyt Seinen länsirannalla, missä minä asun. Tämä on kotikatuni.
Olen oppinut tuntemaan korttelin asukkaat. He ovat mukavaa väkeä.
Kotona sanottiin, etten ole lahjakas.
Niin sanotaan ehkä täälläkin, mutta ranskaksi se kuulostaa paremmalta.
Minä asun yläkerrassa.
Ei, en siellä - kerrosta ylempänä.
Voila!
- Jerry! - Jerry!
Nuo kolme ovat kavereitani: Etienne, Maurice ja Jacques.
He pitävät minusta, koska annan heille purukumia.
Minulla on paljon ystäviä Pariisissa, paljon oikein hyviä ystäviä.
Minä olen yksi heistä. Nimeni on Adam Cook.
Olen konserttipianisti. Se on hieno tapa sanoa, että olen työtön.
Asun samassa tiilitönössä kuin nuori Rembrandt.
Tuo en ole minä. Hän on liian iloinen.
Voitin Hackenwall-palkinnon ja pääsin ulkomaille opiskelemaan.
Se oli kahdeksas stipendini, ja minua alkaa vaivata koti-ikävä.
Sen lisäksi alan tuntea olevani maailman vanhin ihmelapsi.
Kerran minun oli pakko mennä töihin.
Jouduin lopettamaan, koska pidin siitä enkä halunnut jäädä koukkuun.
Naamani ei ole kaunis-
- mutta se kätkee taakseen valtavan persoonallisuuden puutteen.
Pidän Pariisista. Täällä ei törmää vanhoihin ystäviin.
Se ei tosin ole ongelma muuallakaan.
Ystävystyin täällä työnantajani kanssa.
Hän on Henri Baurel, ranskalainen varieteetähti. Muistatteko hänet?
Minä muistan, koska olen hän.
Adam oli hyvä säestäjä. Kaipaan häntä. Onpa mukavaa olla vanhoilla kulmilla!
- Bonjour! - Kaikki tunnistavat minut.
En ole tainnut juurikaan muuttua, ja he ovat tunteneet minut kauan.
En tarkoita, että olisin vanha, sillä en ole.
Minähän olen vasta... No, hällä väliä.
Ei, tuo en ole minä. En ole noin nuori.
Olen riittävän vanha tietääkseni, mitä tehdä nuorilla tunteillani.
- Georges! - Henri Baurel! Henri on täällä!
- Miksi et ole käynyt? - Minulla on ollut kiireitä.
- Henri! - Mathilde! Näytät voivan oikein hyvin.
- Sinä olet menestynyt hyvin! - Tulkaa esitykseen. Jätän liput...
Adam?
- Lauloit ennen korkeammalta. - Olen iso poika. Ääni madaltuu.
- Tulenko ylös? - Minä tulen alas.
Georges! Kahvia.
Teen sinulle hillomunakkaan.
- Henri! - Adam, vanha ystävä!
Varo meikkiäni. Näytät upealta, Hank.
- Saatko ruiskeita? - Paljon parempaa.
- Esityksesi on menestys. - Naturellement! Milloin tulit?
Maaliskuussa. Soitin vain kerran, ettet päässyt vastaamaan.
Olin maaliskuussa Lisen kanssa Juan-les-Pins'ssä.
- Briosseja! Tuon vielä voita. - Saisinko kahvia?
- Mitä on työn alla? - Sama vanha konsertti.
Pidän sen, kun en enää keksi syitä lykätä sitä.
Olin Lisen kanssa Weingartenin konsertissa.
Hänen silmänsä säihkyivät kaksi päivää!
Olisit vienyt hänet silmälääkärille. Kuka muuten on Lise?
Olen onnellinen. Näytän hänen kuvansa.
- Oletteko naimisissa? - Emme vielä.
- Hän näyttää tutulta. - Hän on Jacques Bouvier'n tytär.
- Kahvia. - Kiitos. Onpa ystävällistä.
- Minun kahvini unohtui! - Anteeksi, Adam.
Jacques oli vastarintaliikkeessä.
- Lise asui miehityksen ajan luonani. - Hätkähdyttävää mutta jaloa.
Hän oli silloin pikkutyttö. Rakastuimme vasta myöhemmin.
- Eikö hän ole vähän nuori sinulle? - Ei. Hän on 19.
- Hänhän ikääntyy. Millainen hän on? - Hän on eloisa ja iloinen.
- Hän voisi tanssia koko yön! - Kuulostaa rasittavalta.
- Vaikuttaa villiltä. - Miten niin?
- Sanoit... - Hän on mutkaton tyttö.
Hän on töissä parfyymikaupassa.
- En halua puhua hänestä enää. - Älä nyt viitsi.
Hän on lumoava. Hän ei ole kaunotar, mutta hän on kuitenkin kaunis.
- Onko hän kovin henkevä? - Ei lainkaan. Hän on jännittävä.
- Hän vaikuttaa reippaalta. - Ei, hän on suloinen ja ujo.
- Hän on siis vanhanaikainen. - Ei, hän on eloisa ja nykyaikainen.
- Onko hän aina äänessä? - Hän lukee koko ajan.
- Tekeekö lukeminen hänet apeaksi? - Hän on aina iloinen!
Aloitetaanpa alusta uudestaan.
Millainen hän on?
Huomenta, Therese!
Miten voitte?
Voisin voida paremminkin. Olen rahaton.
Silloin en syö, mikä väsyttää ja masentaa.
- Siihen auttavat vain viini ja naiset. - Apu on lähellä täällä Pariisissa.
Siihen tarvitaan Pariisissakin rahaa, ja sitähän minulla ei ole.
Tuo ei ole musiikkia. Se on meteliä.
- Hei. - Hei. Jerry, tämä on Henri Baurel.
- Jerry Mulligan. - Te olette mahtava laulaja!
- Lainaatko 300 frangia ruokaan? - Kaikki rahani menivät postimerkkiin.
- Sallikaa minun. - Ei käy. En tunne teitä vielä.
Minä olen tuntenut hänet 15 vuotta. Lainaa 300.
Hänelle ei kannata lainata rahaa.
Saitko stipendin tuohon?
- Mitä nyt? Hän ei pidä jazzista. - Hän vastustaa sitä.
- Mitä muutakaan on? - Hänelle käy 3/4-tahti.
- Vanha Wien! - Franz Josef!
- Schönbrunn! - Sininen Tonava!
- Kaffee mit Schlagobers. - Wienerschnitzel.
Eine kleine Nachtmusik!
- Koira! - Sika!
Hyvät herrat: keisari!
- Hei, Marie! Miten voit tänään? - Hei, kulta! Ihan hyvin.
- Onko tänään käynyt turisteja? - Ei paljonkaan.
Eilen sain yhden taulun kaupaksi.
- Mitä syöt? - Maukasta sipulikeittoa.
- Siitä riittää kahdelle. - Minä tulen heti.
Teidän tyylinne on kiinnostava.
Älä pingota. Olen Perth Amboysta New Jerseystä.
Perspektiivin voi toki hylätä taiteessa, mutta näissä...
Jatka vain matkaasi. Et osta mitään, joten olet vain auringon tiellä.
- Halusin vain keskustella töistänne. - Mielipiteenne eivät kiinnosta minua.
Kehut eivät piristä minua, ja haukut vain vaivaavat. Kiitos. Näkemiin.
Saanko katsella, vai puretteko minuakin?
Te saatte kyllä katsella.
Nuo kolmannen vuoden opiskelijat ärsyttävät minua.
He tulevat tänne opiskelemaan ja imemään itseensä kulttuuria.
- He ovat harmittomia. - He ovat tylsiä.
He esittävät aina syvällisiä mielipiteitä, joita ovat kuulleet.
- Liikeneekö teiltä savuketta? - Eiköhän.
- Ettekö pidä kritiikistä? - Kukapa pitäisi?
Sitä on vaikea kestää asiantuntijoiltakaan.
- Tämä on päivän ensimmäinen. - Kauppa ei taida käydä.
Osuitte aivan oikeaan.
Tiedättekö...
- Pidän noista kahdesta. - Kiitos. Niin minäkin.
Haluan ostaa ne.
Mitä ne maksavat?
- En minä vain tiedä. - Ettekö tiedä?
En uskonut, että hintaa koskaan kysyttäisiin.
- Tehkää minulle tarjous. - 15 000 frangia.
- 15 000 frangiako? - Kummastakin.
- Tyydyttääkö se teitä? - Tyydyttää vallan hyvin.
- Oletteko ihan varma tästä? - Onko sillä teille väliä?
- Sehän on 50 dollaria taululta. - En ole vaihtanut rahaa aikoihin.
Hyvänen aika. Minulla ei ole tarpeeksi käteistä.
Tulkaa takaisin huomenna. Taulut ovat täällä.
Tulkaa hotelliin, niin maksan siellä.
- Onko sinne pitkä matka? - Haittaisiko, vaikka olisikin?
- Kuka olette? - Jerry Mulligan. Entä te?
Milo Roberts.
- Niin kuin Milon Venus. - Milon Venus...
Onko tämä teidän?
Olisi kai pitänyt nostaa hintaa.
Tulen ihan kohta. Olkaa kuin kotonanne.
- Kas tässä. - Kiitos.
- Maistuisiko sherry? - Mikä ettei.
- Onko teillä rikas mies vai rikas isä? - Rikas isä.
- Mikä on hänen alansa? - Öljy.
- Olisi pitänyt arvata. - Aurinkoöljy.
- Niinkö? Lyökö silläkin leiville? - Punaista ihoa riittää Amerikassa.
- Mihin nämä voisi ripustaa? - Täällä on hyvä paikka.
- Valoa riittää muttei aurinkoa. - Niin, se sopii hyvin.
Nämä ovat todella hyviä.
Nuorten taiteilijoitten työt eivät ole ennen säväyttäneet.
Hauska kuulla. Se helpottaa luovuttamista.
Taiteilijan on vaikeaa myydä taulujaan.
Kirjailija tai säveltäjä voi ostaa työnsä tallenteen, mutta maalari ei.
- On vain alkuperäinen teos. - En ole tullut ajatelleeksi tuota.
Suokaa anteeksi.
Haloo? Hei, Tommy. Ei, älä tule ylös.
Ole kiltti ja odota minua ruokasalissa. Tulen ihan kohta.
- En aikonut viipyä näin kauan. - Olisin voinut jutella kauemminkin.
- Näkemiin, ja kiitos vielä kerran. - Muuten...
- Mitä teette tänä iltana? - Miten niin?
Pidän kutsut, ja yhdeltä tytöltä puuttuu seuralainen. Tulkaa te.
- Onko teillä treffit? - Ei ole.
Tulkaa sitten. Tilaisuus on ihan epämuodollinen. Tulkaa kahdeksaksi.
Voitte mennä kotiin autollani. Kuljettaja on vapaa.
- Onko sinulla purukumia? - Ei ole.
Huomenna annan purukumia kaikille!
- Demain - huomenna! - "Huomenna" - hän puhuu englantia!
- Puhu vähän englantia, Jerry. - Englantiako? Hyvä on.
Olkaa hiljaa ja kuunnelkaa. Minä olen opettaja.
Toistakaa perässäni: ovi.
Katu.
Nainen.
Ikkuna. Kukat.
Bonjour! Olemme hyvin älykkäitä. Puhumme englantia.
Monsieur älypää. Saatkin vaikean sanan.
- Vaikea sana: Massachusetts. - Massachusetts.
Ja nyt laulamme amerikkalaisen laulun.
- Sano: sainhan. - Sainhan.
Toistakaa samaa koko ajan: sainhan.
- Ymmärrättekö te? - En!
Nyt sama juttu ranskaksi!
- Ymmärrättekö nyt? - En!
Amerikkalainen tanssi!
Charleston!
- Mitä tuo on? - En minä vain tiedä.
Veturi!
- Sotilas. - Sotilas.
Hän matkii sotilasta.
Napoleon.
Cowboy!
- Hopalong Cassidy! - Niin!
- Charlot! - Charlie Chaplin!
Lentokone!
Lisää!
Siinä oli kaikki!
Iltaa. Anteeksi, että olen myöhässä.
Puhelin soi taukoamatta, kun olin pukeutumassa.
- Haluaisitteko tekin? - Kiitos.
Pariisi kuhisee amerikkalaisia. Champs-Élysées on kuin Main Street.
- Asutteko täällä pysyvästi? - Käyn kotona joulun tienoilla.
Tuo on melkoinen puku, johon olette lähes pukeutunut.
- Mikä pitelee sitä ylhäällä? - Häveliäisyys. Kippis.
- Tilaisuus on sittenkin muodollinen. - Mistä niin päättelette?
- Vaatetuksenne vähyydestä. - Olette väärässä.
- Missä kaikki ovat? - Täällä.
- Alakerrassako? - Ei vaan tässä huoneessa.
Entä se tyttö, jolta puuttui seuralainen?
Hän olen minä.
Tämä onkin siis kahden hengen seurue.
- Kyse on siis pikku pilasta. - Tavallaan.
Tässä ovat rahanne. Otan tauluni ja häivyn.
- Odottakaa vähän. - Enkä odota. Oletteko järjiltänne?
En ole näin pahassa rahapulassa. Maksettuja seuralaisia löytää kyllä.
- Mikä nyt naurattaa? - Te! Olette niin hyveellinen.
Älkää puolustako kunniaanne vaan kuunnelkaa minua.
En tarvitse maksettua seuralaista enkä yritä ottaa aloitetta itselleni.
Olen vain kiinnostunut töistänne ja haluan tutustua teihin.
Käytätte kieroa taktiikkaa.
- Olisitteko muuten tullut? - En.
Haluan auttaa teitä. Olette mielestäni lahjakas.
- Ei kai kannustus haittaa. - Minua ei ole kannustettu ennen.
Sallikaa minun. Olkaa niin hyvä.
- Onko ruoka täällä hyvää? - Erinomaista!
- Ja varmaan kallistakin. - Nolostutteko, jos minä maksan?
- Tarjoan halvemmassa paikassa. - Kävisikö Café Flodair?
- Se ei ole kovin kallis. - Toivottavasti ei.
Haluaisin jäädä voitolle päivän päätteeksi.
- Kauanko se kesti? - Noin kaksi vuotta.
- Sota vei hänet minulta. - Otan osaa.
Hän löysi toisen naisen ollessaan alokasleirillä.
- Olit kai iloinen, kun pääsit hänestä. - Niin kai, vaikka...
Vaikka et päässytkään antamaan hänelle lähtöpasseja.
Sinun pitäisi mennä uudestaan naimisiin.
Jokaisella pitää olla joku etenkin, jos ei tee töitä.
Ei kiitos. Sitä paitsi minulla on töitä.
Haluan, että taidekauppiaat huomaavat sinut.
He tuntevat minut. Olen tärkeä asiakas.
Voin tukea sinua, puhua sinusta, kannustaa sinua.
Voin myös järjestää sinulle näyttelyn, mikäli vain sallit sen.
Mitä sinä siitä hyödyt?
Saan auttaa ihmistä, johon uskon, ja pääsen näkemään, olinko oikeassa.
- Milo rakas! - Tommy! Arvasin, että tulisit.
Jerry Mulligan. Tommy Baldwin Paris Telegramista.
- Tarvitsen apua Janseneitten kanssa. - Menemmekö hänen avukseen?
Seuratkaa minua. Savussa tarvitaan tutkaa.
- Keitä Jansenit ovat? - Lehtikuvittajia - ja tylsiä.
- Katsokaa, kenet löysin! - Milo! Tämäpä mukava yllätys.
- Jack, tervehdi Miloa. - Hei, Milo.
Tämä on Jerry Mulligan. Nämä ovat Jansenit.
Onko hän se Mulligan, josta kerroit lounaalla?
Tuokaa kaksi lasia lisää, kiitos.
Milo kehui teitä. Näkisin mielelläni taulujanne.
Minulla on katunäyttely Montmartrella.
Jack ja minä maalaamme myös. Teemme töitä yhdessä.
- Tanssikaa. Minulla on asiaa Milolle. - Tule, Jack.
Pitäkää hauskaa.
Tunnetteko tuon naapuripöydän suloisen tytön?
- En, mutta hän on viehättävä. - Totta vieköön.
Sinun pitää nähdä Jerryn töitä! Hänet voisi mainita taidesivuilla.
Lise. Tytön nimi on Lise.
Mennään tanssimaan, Milo. Emme ole tanssineet vuosiin.
Suo anteeksi, Jerry.
Milo... Joudut vaikeuksiin tuon pojan kanssa.
Tuskin. En ole vielä koulinut häntä.
Milloin jätät nuoret taiteilijat rauhaan?
Huonoja joudut häpeämään, ja hyvät itsenäistyvät.
Hän häipyy neljässä kuukaudessa säveltäjän ja kuvanveistäjän tavoin.
Lise! En huomannut sinua. Tämäpä mukava yllätys!
Ihmettelinkin vaimoni kanssa, mihin olet kadonnut.
Mennään lattialle vanhojen aikojen kunniaksi. Ettehän pahastu?
- Että kehtaatte! - Eihän tässä ole mitään pahaa.
En saanut katsettani irti sinusta.
Suostuin, jotta ei syntyisi hälyä.
Minulla ei ole vaimoa. Se vain kuulosti kunniallisemmalta.
- Haluan palata pöytääni. - Ihan kohta.
Korjaan arviotani: hän häipyy kahdessa kuukaudessa.
Lise! Vannon, etten ole ennen tehnyt tällaista.
En ainakaan siviilinä. Halusin tutustua sinuun.
Mitä ikinä luulettekin minusta, olette väärässä. Haluan ystävieni luokse.
- Sinä näytit pitkästyneeltä. - Katsokaa minua nyt.
- Musiikki loppui. - Luonnonvoimat ovat minua vastaan.
Oli todella hauskaa nähdä! Käsken Elainen soittaa.
Mikä sinun numerosi olikaan? Unohdin sen jo.
- Opera 2574. - Ei, Lise. 2475.
Kiitos.
Näkemiin.
- Olen väsynyt. Hyvää yötä. - Minä soitan sinulle.
Toivota Milolle hyvää yötä.
- Mitä olen velkaa viinistä? - Tarjotkaa toiste - jos vielä näemme.
Hyvää yötä.
- Olipa hauskaa! - Oliko?
Paikka oli kiehtova. Haluaisin maalata sen.
Et saisi töitä tehtyä. Sitä paitsi kapakkataulusi ei ollut hyvä.
Älä määrää, mitä saan maalata.
- Käyttäydyit hyvin töykeästi. - Se ei ollut tarkoitus. Anteeksi.
Älä iske toiste naisia minun seurassani. Onko selvä?
- Selväksi tuli. Pysäyttäkää auto! - Te taiteilijat olette niin herkkiä...
- Minä jään kyydistä. - Mutta ette välitä toisista...
- Valitan, että taulut jäivät sinulle. - Pidän niistä edelleen!
- Onko mademoiselle Lise siellä? - Hetkinen, olkaa hyvä.
Lise.
Lise? Täällä on Jerry Mulligan.
- Tapasimme eilen Café Flodairissa. - Ai tekö?
Minä juuri. Ulkona on kaunis ilma, ja ajattelin...
- Hetkinen vain, mr Mooligan... - Mulligan.
Eilen ärsytitte, mutta nyt olette jo sietämätön!
Jättäkää minut rauhaan. Älkää enää soittako!
- Huomenta. - Huomenta.
- Haluaisitko...? - Kiitos, mutta söin jo.
Olen ollut ylhäällä jo kauan - ja tehnyt töitä hyväksesi.
Jules Parmentier, taidekauppias, tuli tänään kahville hotelliini.
Näytin taulusi, ja hänestä ne olivat persoonallisia ja raikkaita.
- Sehän on hienoa. - Hän kyseli näyttelystä.
Sitä ei pidetä pitkään aikaan.
- Tauluja ei ole vielä tarpeeksi. - Sen ei ole nyt väliä.
Sitten kävin Marais-galleriassa tapaamassa Louis Dufondia.
Hän tulee katsomaan tauluja huomenna.
- Sinä et näköjään tuhlaa aikaasi. - Toivottavasti en.
Tule mukaan. Jutellaan lisää lounaalla.
Minulla on asioita, mutta voisimme tavata.
Nähdään ravintola Paulissa Avenue de la Paix'lla kello yksi.
Pyydän anteeksi sitä eilistä. Taisin olla väsynyt.
- Unohda se. Minäkin unohdin. - Unohditko? Se ei ole kilttiä.
Nähdään yhdeltä.
Anteeksi, mistä löydän mademoiselle... Ei mitään.
- Tämä tuoksu on liian raskas. - Etsin muuta.
Mikä tuo tuossa oikealla on? Ei se, vaan se toinen.
Tämä on oikein mukava. Sen nimi on...
Sen nimi on Escapade.
- Tuolla on vapaa myyjätär. - Se, mitä minä etsin, on täällä.
En osaa valita. Molemmat tuoksut ovat ihania.
Olisipa mieheni täällä. Hän on niin tarkka tuoksustani.
- Tulkaa myöhemmin yhdessä. - Se on hyvä ajatus.
Hän on Milwaukeessa. Voi ei! Inhoan päätöksentekoa.
Saan siitä aina näppylöitä.
- Minä voin auttaa. Minähän olen mies. - Se oli hyvä ajatus.
Kokeilkaa, kummasta te pidätte.
Tämä ei ole hullumpi.
Tämä se on! Nuit d'Amour - lemmenyö. Siitä ei ole epäilystäkään.
Jos tuoksutte tuolle, ranskalaiset pitävät teidät täällä.
Otan tämän. Lähettäkää se hotelliini.
Olen Edna Mae Benstrom ja asun Grand Villessä.
Tässä on käyntikorttini. Taidan käyttää tätä heti.
- Tuoksuupa tämä hyvälle. - Tarvitsette suojelijan.
Olitte hyvin ystävällinen. Kiitos. Kiitos molemmille. Näkemiin.
- Miten voin auttaa teitä? - Lähde ulos kanssani.
- Mistä tiedätte, etten ole naimisissa? - Nimetön on kovin paljas.
- Olisittepa mukava ettekä sinnikäs. - Olenkin! Näit vain yhden puolen.
Osaan olla hauska ja mukava. Käyn juhlissa ja hulluttelen.
- Siinäs näit! Suostu nyt. - Hyvä on, te voitatte.
- Voitte viedä minut lounaalle. - Se ei käy. Sopisiko päivällinen?
- Se ei sovi. - Onko sinulla treffit?
- Entä sen jälkeen, vaikka yhdeksältä? - Se voisi sopia.
- Tulen hakemaan sinut. - Ei, tavataan jossain.
- Tiedätkö Café Bel Amin? - Sillan luonako?
Nähdään siellä yhdeksältä.
Pariisin onnellisin mies on monsieur Mooligan, juuri nyt...
Madame, olette herkullinen!
Yksi on seuraa, kaksi väentungos. Tajuatko?
Häivy! Minulla on kiire.
Katso! Yhdellä kädellä.
Tiedäthän, että rakastan sinua.
- Terve. Mitä kuuluu? - Kuka siellä on?
Hei, Adam! Soitat aina väärällä hetkellä.
Tulipa hyljeksitty olo.
- Milloin esität uuden numeron? - Esitän uuden numeron tänään.
- Tänäänkö? - Niin, kulta. Odota vähän.
- Onko sinulla juhlat? Voinko tulla? - Puhuin vain Lisen kanssa.
Kerro vähän ruokalistasta.
- Mitä te syötte? - Loistavaa fasaania.
Pääsen sinne kymmenessä minuutissa, ellei minusta ole vaivaa...
Ei, ei! Nähdään kahvilassa. Hei sitten.
Minulla on nälkä.
Adam on aina Adam! Mikä hätänä? Etkö pääse illalla teatteriin?
Ei ole hätää, vaikket pääsisikään.
- Tietysti haluan tulla. - Olet ihana.
Hei.
Hei!
- Haluaisitko...? - Kyllä, kiitos.
Luulin jo, että lupasit tulla vain päästäksesi minusta eroon.
Vaikkei se olisi tepsinytkään.
Mitä haluaisit?
Voimmeko mennä jonnekin muualle?
- Onko jokin vialla, monsieur? - Ei toki...
- Anteeksi. - En minäkään halunnut istua tuolla.
- Mennään kävelylle joen rantaan. - Hyvä on.
Pidän tästä paikasta. Maalaan sen vielä.
Oletko maalari? Et näytä maalarilta.
Jotkut sanovat, etten maalaakaan kuin maalari, mutta se ei lannista minua.
- Sen puolen tunnenkin sinusta. - Niinpä taidat tuntea.
Eräänä päivänä maailma vielä tunnistaa Mulliganin nimen.
Picasso muistetaan edeltäjänäni. Teen tästä puusta kuuluisan.
- Milloin tämä kulta-aika koittaa? - Sitä on vaikea sanoa.
Kulttuuri vastustaa luontaisesti omaa edistystään.
Siihen voi kulua paljon aikaa - paljon aikaa...
- Voitko jo paremmin? - Miten niin?
Hetki sitten olit kuin poliisi olisi kintereilläsi.
Minkä takia?
Antaa olla. Älä yritä keksiä selitystä.
Minun ei tarvitse tietää. Se on oma asiasi.
- Haluaisitko karkkia? - Kiitos.
- En voi syödä kokonaista. - Syö pois! Yritä!
Ilta on nuori!
Eletään vaarallisesti!
- Kerro vielä lisää. - No...
Lauantai on Amerikassa tärkeä ilta.
Ei ole töitä eikä koulua, ja kotiin palatessa ei ole rahaakaan.
- Onko sunnuntai mukava päivä? - Silloin kaikki ovat vilustuneita.
- Olitko sinäkin? - Toisinaan.
Entä sinä? Eikö Mulliganin elämä jo kyllästytä?
- En välitä puhua itsestäni. - Siihen on tultava muutos.
Kun kansi on tuollainen, kirjan sisältökin kiinnostaa.
- Mitä se tarkoittaa? - Olet oikein kaunis tyttö.
- Olenko? Mistä tiedät sen? - Siitä kerrottiin radiossa.
- Teet minusta pilkkaa. - Eivätkö kaikki sano samaa?
- Olen tapaillut vain ystäviä. - Usko pois, en ole vihollinen.
En tiedä, oletko arvoituksellinen-
- vai oletko vain kuin tyyni, matala vesi.
Mutta yhden asian tiedän:
Jos olisimme tavanneet aiemmin, tietäisit jo olevasi kaunis.
Enkä minä tee sinusta pilkkaa.
- Mitä kello on? - Yksitoista.
- Minun pitää mennä! - Milloin tapaamme taas?
- Meidän täytyy tavata, Lise! - Niin täytyykin.
- Huomisiltana. - Ei. Käykö lounaalla?
Ei käy. Olen lauantaina aamupäivän taidekoulussa.
- Voitko tulla sinne? - Lauantainako? Minä tulen.
Johnny! Mitä kuuluu?
Hän on hyvä ystäväni Amerikasta.
Se on loistava ajatus!
Lise, minulla on hienoja uutisia.
- Ja tämä neitikö päättää asiasta? - Aivan. Tämä on John McDowd.
- Hän on amerikkalainen impressaari. - Päivää.
Yritän saada Henrin esiintymään Amerikkaan.
Hän sanoi, että te päätätte. Puhukaa hänet ympäri!
Soitan parin päivän päästä.
Saanen sanoa, että Lisesi on todellakin kehujen veroinen.
- Anteeksi, mutta elokuva... - Viis siitä! Mitä sanot uutisista?
John haluaa minut kiertueelle. Voimme mennä naimisiin ja lähteä yhdessä.
- Eikö kuulostakin ihanalta? - Kyllä vain...
- Milloin pitäisi lähteä? - Parin viikon päästä.
Se olisi hienoa: häämatka laivalla ja sitten Amerikka!
Lise, sinä rakastut amerikkalaisiin!
Limusiininne tuli, herra.
Mitä tukijasi haluaa vastalahjaksi? Älä kerro. Järkytyn niin helposti.
Hän ei ole kiinnostunut minusta. Hän vain pitää tauluistani.
Sehän on herttaista. Aiotko pitää tyttönimesi, kun menette naimisiin?
- Hei, Therese. - Monsieur Jerry!
Älkää välittäkö monsieur Cookista.
Tehän lemmiskelette sitä naista vain taiteen vuoksi!
Bravo! Bravo!
Mahtavaa! Encore!
Upeaa! Bravo!
- Ketä menemme tapaamaan? - Odota niin näet.
- Mikä tämä on? - Ateljeesi. Eikö olekin hieno?
- Minulla on jo ateljee. - Niin, mutta tarvitset lisää tilaa.
- Tämä on vain työskentelyä varten. - Minulla ei ole tähän varaa.
Miksi puhut aina rahasta?
Koska minulla ei ole sitä. Sillä on silloin oudosti väliä.
Voit maksaa minulle takaisin kolmen kuukauden päästä.
- Mitä tarkoitat? - Saat näyttelyn Parmentier'lle.
- Näyttelynkö? - Julisteita jo...
Hetkinen! Käy istumaan, niin yritän selittää asian.
Haluan toki näyttelyn, mutta vasta, kun olen valmis.
Taulujen pitää kelvata näytettäviksi. Sille ei voi asettaa aikarajaa.
- Enhän minä tuota paperimukeja. - Ymmärrän sen, Jerry.
Olet taiteilija ja haluat ihmisten näkevän taulusi. Minäkin haluan.
Anna minun järjestää kunnon näyttely kunnon galleriassa-
- että ihmiset voivat nähdä työsi. Onko se niin ihmeellistä?
Sinä olet hyvä taiteilija, ja minulla on vaikutusvaltaa.
Se on hyvä yhdistelmä. Ja täytyyhän sinun kohdata kriitikot joskus.
Niin, mutta kolmen kuukauden päästä...
- Joudut tietysti ahertamaan kovasti. - Se ei haittaa.
Minä suostun yhdellä ehdolla: maksan sinulle takaisin.
Voi, Jerry, olen niin iloinen! Olisin kuollut, ellet olisi suostunut.
- Luulitko, etten tulisikaan? - En. Mennään taksilla Le Bois'han.
27 Rue Chambord.
- Paljonko sinulla on aikaa? - Noin tunnin verran.
Aikaa on siis vähän. Miksi tulit niin myöhään?
Minä... Halusin kertoa sinulle, Jerry. Minä...
Mitä?
Eikö meillä voi olla omaa maailmaa, jossa emme puhu muista?
Minä... Minä lupaan, etten ikinä kysy, mitä teet, kun emme ole yhdessä.
- Se lieneekin parasta. - Miten niin?
Mitä sinä sitten teet, kun emme ole yhdessä?
Ellet halua puhua siitä, niin annetaan asian olla.
Jerry, suutele minua.
- Miksi pysähdyimme tähän? - Asun tässä. Vien tavarani.
- Tulen ihan kohta. - Hei. Mikä nyt on?
Kiirettä pitää. Pyydä, että Therese vie nämä huoneeseeni.
- Istu ja juo kahvia kanssani. - En voi. Minua odotetaan taksissa.
Ota kahvia. Nyt sinulla on aikaa. Georges, kaksi kahvia!
Päivää! Kuulin näyttelystä. Lykkyä tykö!
- Kriitikot tekevät minusta selvää. - Tuskinpa vain!
Näyttelyyn on kuukausi aikaa. Miksi murjotat?
On naisongelmia. Hän oli taksissa.
- Se nainen jätti tämän. - Kiitos.
Anteeksi. Odotan tutussa paikassa.
Siinäs näet! Nainen käyttäytyy kuin mies, mutta haluaa naisen kohtelua.
- Mistä sinä puhut? - Siitä aurinkoöljytytöstä.
- Ei, tämä on eri tyttö. - Olet kiireinen mies.
Olen koukussa, Adam. Tuo tyttö on se oikea.
- Onko hän taiteilijan arvoinen? - Hän on kenen tahansa arvoinen.
En kuitenkaan tiedä hänestä mitään.
Olemme yhdessä hetken, ja sitten hän häipyy.
Välillä meillä on ihanaa yhdessä, ja välillä ei ole lainkaan hauskaa.
- Haluan silti olla hänen kanssaan. - Olet tosiaan koukussa.
- Mikä hänen nimensä on? - Lise Bouvier.
Georges! Tuo konjakkia ja pesuainetta.
- Bonjour! - Terve, Hank.
Saanko istua seuraanne? Tuo sherryä, Georges.
- Minulla on mahtavia uutisia! - Hyvä. Kerrokin jotain ilahduttavaa.
- Menen naimisiin. - Mitä?
- Teemme häämatkan Amerikkaan. - Toinen konjakki! Milloin päätitte?
- Eilen illalla. - Onnea. Hyvä, että joku on onnellinen.
- Voinko kenties auttaa? - Esiinnyin kerran Hitlerille.
- Haluan kuulla Jerryn ongelman. - Kerron sen lyhyesti.
Eräs tyttö on tukijani ja hän on avuksi, mutta...
Hän pitää minusta, ja minä pidän toisesta, joka ei tiedä ensimmäisestä.
Tuohan on ihan tavallinen tilanne.
Tyttö, josta pidän, salaa minulta jotain. Emme pääse puusta pitkään.
- Entä pitääkö tämä tyttö sinusta? - Luulen niin.
- Sitten ei ole ongelmia! - Mihin ne katosivat?
Eikö minulla ole ongelmia?
Ainoa ongelma on se, että vain toinen rakastaa.
Kaiken muun voi hoitaa.
- Oletko kertonut rakkaudestasi? - En ihan suoraan.
- Pelkään, että saan siipeeni. - Sinun pitää kertoa hänelle!
Usko pois: jopa vilpillisesti ääneen lausuttu rakkaudentunnustus-
- on tehokkaampi kuin kymmenen aitoa lausumatonta. Tunnusta rakkautesi.
Hänkin sanoo rakastavansa sinua, ja sitten halaatte ja olette onnellisia.
- Sitten voit kosia. Haluathan sitä? - Totta kai.
Tyttö suostuu, ja sitten voitte kertoa toisillenne salaisuutenne.
Huomaat, etteivät ne merkitse mitään.
- Onko se noin helppoa? - On se!
- Löydät sen oikean vain kerran! - Niin useinko?
- Milloin näette? Tiedäthän, mitä teet? - Minä teen sen. Kiitos!
Rakastuneena tuntee elävänsä, Adam. Jerryllä ja minulla on onnea!
- Hän on oikeassa. Se on verratonta. - Se on mahtavaa!
Lise!
Lise! Lise, Lise, Lise!
- Minulla on sinulle kerrottavaa. - Niin minullakin sinulle.
Rakastan sinua, Lise! Kuuletko? Kaikki järjestyy ihan varmasti.
- En voi enää tavata sinua. - Mitä tarkoitat?
- Menen naimisiin. - Menet... Mutta Lise, sinä...
Sinähän rakastat minua, etkö rakastakin?
- Sillä ei ole väliä. - Eikö sillä ole väliä?
- En voinut jättää häntä! - Ketä?
Hänen nimensä on Henri Baurel.
Saan kiittää häntä elämästäni.
Vanhempani olivat vastarintaliikkeessä.
Henri piilotti minut. Kiinnijääminen olisi ollut hänen loppunsa.
Hän huolehti minusta viisi vuotta. Muita ei ollut, ja rakastin häntä.
Hänkin oppi rakastamaan minua. Ja nyt en...
Minä en voi, Jerry. Sinun täytyy ymmärtää, sinun täytyy.
Toki.
Ei se mitään. Eräs nainen auttaa minua paljon.
En halua menettää häntä. Työ on minulle niin tärkeää, etten...
Onnea.
Jerry!
En tiedä, välitätkö, mutta rakastan sinua.
Hyvästi, Lise.
- Hei. Mitä teet illalla? - Minut on kutsuttu illalliselle.
- Älä mene sinne. - Se olisi hankalaa...
- mutta ei mahdotonta. - Olet toisinaan harvinaisen kaunis.
- Olenko nyt? - Olet parhaimmillasi.
Sinullakin on tänään hyvä päivä.
Menemme ulos. Vien sinut taideopiskelijoitten juhliin.
Se on kuin uusivuosi, ja kaikki ovat siellä.
- Nehän ovat pukujuhlat. - Minä hoidan tänään kaiken.
- Tunnen olevani nainen. - Sinä oletkin.
Enkö ole ennen sanonut sitä?
Tästä lähtien saat kuulla sen usein.
Tulen pian takaisin. Järjestän ensin asiat.
- Haluan samppanjaa! - Samoin! Muilla on etumatkaa.
Haetaan samppanjaa!
- Ovatko juhlat aina näin hurjia? - Olen ensi kertaa mukana.
Kaverini Jerry Mulligan pakotti minut tänne.
Malja Jerrylle. Toivottavasti hän selviää hulluudestaan.
Hänellä on pian taidenäyttely. Hänen käy kalpaten.
- Miksi hän sitten pitää näyttelyn? - Hänen tukijansa on röyhkeä.
No niin, Charmaine! Ei sanota näkemiin vaan hyvästellään iäksi.
Haluat ehkä tietää, että minä olen Jerryn tukija.
Minä tiedän sen.
- Jerry! - Katoava amerikkalainen!
- Tapasin juuri ystäväsi. - Kenet?
- Hänet. Kuka hän on? - Adam Cook, konserttipianisti.
- En ole kuullut hänestä. - Hän ei ole ikinä konsertoinut!
- Jerry! - Hei, Hank.
- Tämäpä on mukava yllätys. - Juuri niin. Tämä on Lise.
Milo Roberts. Tässä on Henri Baurel kihlattuineen.
Olemme viimeistä iltaa Pariisissa. Meidät vihitään huomenna.
- Lähdemme Amerikkaan. - Kuulostaapa romanttiselta.
- Mennään tanssimaan, Henri. - Oli hauska tavata.
Kuule, Jerry. Oliko antamastani neuvosta hyötyä?
- Oli oikein kovasti. - Hyvä!
Olenko nähnyt tuon tytön jossain? Hän näytti tutulta.
Jerry on mukava poika. Hän on maalari ja Adamin ystävä.
- Onko kaikki hyvin? - On, Henri.
Milo...
Milo, olen teeskentelijä. En pursu elämää ja riemua, päinvastoin.
En olisi saanut tuoda sinua tänne.
Tuo tyttö... Hän oli yökerhossa!
Olen rakastunut häneen.
Minä taidan tarvita samppanjaa.
- Menetkin naimisiin nopeasti. - En pystynyt kertomaan sitä.
- Huomenna siis. - Niin.
On kauheaa seistä vierelläsi, kun en voi olla syleilyssäsi.
Sinä seisot aina vierelläni, Lise.
En ehkä aina. Pariisi auttaa unohtamaan.
Pariisiko? Ei, ei tämä kaupunki.
Se on liian todellinen ja kaunis. Täällä ei unohda mitään.
Se saa ihmisen avautumaan, ja sellaiseksi sitä jää. Minä tiedän.
Tulin Pariisiin opiskelemaan ja maalaamaan-
- Utrillon, Lautrecin ja Rouaultin tavoin.
Ajattelin, että minuakin onnistaisi.
Ja niin onnistikin.
Ja mitä minulle jäi jäljelle? Pariisi.
Se voi riittää muille muttei enää minulle.
Mitä kauniimpaa kaikki on, sitä enemmän menetyksesi koskee.
Älä anna minun lähteä tällä tavoin, Jerry!
Tekstitys: SDI Media Group
FINNISH